Team Wild Animais Only Relesed On: www.Hounddawgs.org
En rød flamme gløder
Hæng i, rejs dig
TORSDAG 7. AUGUST 2003
Jeg lover, tårerne stopper
Wonder, Wonder, et venligt hjerte
Omfavner dig
Hans kærlige hjerte er våbnet
En helt som...
Nå ja, sådan er det med LP'er.
Godmorgen, Satoru.
Vi må ikke risikere for meget, men du må ikke frygte det.
At kunne begå sig uden frygt er til vores fordel.
Er det derfor, du aldrig fik børn?
Ja.
Jeg fortryder det ikke.
Også selv om mit offer ikke belønnes.
SACHIKO: HAN ER OPPE.
Nej.
Din belønning -
- kommer snart.
Hallo?
TORSDAG 21. AUGUST
Vil du prøve at bevæge hånden?
Vi kan starte med at bøje albuerne.
Godt.
Og kan du så dreje hovedet over mod mig?
Godt. Den anden side.
Godt.
Jeg er imponeret over så meget bevægelse efter blot to uger.
Det er takket været din mor, -
- som i fire timer hver dag har passet dig.
Det har holdt dine muskler i gang.
Normalt, når nogen sover i 15 år...
Fem -
- ten -
- år?
Fem -
- ten -
- år.
Kom med resultaterne hurtigst muligt.
- Ja, doktor. - Skal doktoren have denne?
MANDAG 25. AUGUST 2003
Jeg vil gerne stille nogle spørgsmål, frue.
Er det i orden?
Tag dig godt af ham.
Satoru -
- før du faldt i søvn, -
- hvad er så det seneste, du kan huske?
Seneste?
Jeg kan også spørge: Hvad er det sidste, du husker?
Mor.
Hvor er min fløjte?
Selv jeg vidste, at det ikke var mit sidste minde.
Og så var det -
- at jeg indså for første gang, at jeg havde huller -
- i min hukommelse.
Det er vist på tide, han møder dem.
Ja.
Satoru.
Du har besøg.
Kom endelig indenfor.
Satoru.
Godmorgen.
Kenya Kobayashi, vi gik i skole sammen.
Jeg hedder Hiromi Sugita.
Du ser godt ud, Satoru.
I er blevet så gamle.
- Er I kommet helt fra Hokkaido? - Nej.
Vi flyttede også til Tokyo.
Jaså.
Så I arbejder begge i Tokyo?
Ja.
Jeg blev den advokat, jeg snakkede om.
Jeg er læge.
Eller meget snart.
Hvor fantastisk.
- Jeg ville spørge dig... - Kenya.
Vil I have noget at drikke?
Jeg giver.
Det behøver du ikke.
Vi må hellere gå.
Vi må hellere lade Satoru få ro.
Okay.
Nå, Satoru...
Farvel.
Vi ses.
Tak, fordi I kom og besøgte ham.
Med glæde.
Her.
Jeg har samlet alt, hvad der er hændt Satoru.
Hvis nu Satoru en dag vil vide det.
- Mange tak. - Så lidt.
Men hvis du vælger at smide det ud, så forstår jeg det godt.
Det var dig, der fik vækket Satoru.
Vi kommer igen.
Jeg føler, at en del af mig mangler.
Men...
Hvis min mor mener, jeg ikke skal huske -
- så kan jeg vel godt leve med de manglende minder.
Satoru!
Kayo.
Tillykke.
Jeg blev gift. Jeg hedder Kayo Sugita nu.
Sugita?
Giftede du dig med Hiromi?
Hiromi lignede også en, der havde noget at sige til mig.
Hvad hedder barnet?
Mirai.
Mirai?
Et godt navn.
En del af mig følte, at det var forkert.
At det ikke var fair, at vi levede lykkeligt.
Specielt da din koma kunne have været min skyld.
Jeg følte -
- at jeg svigtede dig.
Kayo.
Min skæbne er kun min.
Du skal ikke føle dig ansvarlig.
Jeg er, hvor jeg er -
- nok fordi der var noget, jeg ville gøre.
Du er fantastisk, Satoru.
Du har sovet i 15 år, og alligevel siger du sådan noget.
Det er ikke noget særligt.
Men alligevel.
Grunden til, at den ensomme pige -
- kunne vokse op og få en familie -
- var på grund af dig.
Tak.
Jeg havde en sær følelse indeni.
Jeg måtte udforske den.
Ja?
Til min genoptræning vil jeg gerne tegne.
Kan jeg låne papir og blyant?
Ja da. Det finder jeg straks til dig.
Hvordan kan jeg tegne det her?
Hvor langt er du nået med Wonder Guy?
Til tredje bind.
Mor.
Du bad ikke Kayo tie, vel?
Hvorfor?
Nå, du bemærkede det.
Sandheden er -
- efter Kenya og Hiromi gik -
- følte jeg, jeg havde fejlet.
De fik ikke sagt det, de ville.
De kom for at se dig efter 15 år.
Jeg talte til dig hver dag -
- men da du svarede, var din stemme en anden.
Jeg følte endelig, du var ældre.
Jeg var så glad.
Du er voksen allerede.
Her.
TIL MIN KÆRE VEN SATORU FUJINUMA
Kenya kom med den.
Jeg tror, den indeholder alt det, du gerne vil vide.
Er du sikker?
Helt ærligt -
- så er jeg bange.
Men -
- når ens eget barn bliver interesseret i noget -
- så må man støtte det.
Satoru.
Det kan godt være, -
- du ikke får brug for dette i fremtiden.
Men skulle du blive nysgerrig om, hvad der skete med dig, -
- så har jeg lavet denne.
Jeg håber den hjælper.
Den dag, du undersøgte din egen sag -
- var den 14. marts 1988.
Du blev fundet i en sø tæt på byen.
Omkring klokken 6:30 -
- blev du reddet af en forbipasserende.
Du havde hjertestop og en kropstemperatur under 28 grader.
Det skal nok gå! Ambulancen er på vej!
Hæng i!
Patientens tilstand?
Satoru Fujinuma.
JCS er 100. Overfladisk åndedræt.
Hr. Fujinuma!
Kropstemperatur 34 grader. Han er nedkølet.
Hospitalslægens teori var, at vandets temperatur gjorde, at hjernen -
- stadig fungerede og hindrede hjerneskade.
Og derefter -
- har du sovet i 15 år.
Det er næsten ironisk, at du faktisk beviste, -
- at kidnapperen og morderen du snakkede om var i byen, -
- ved selv at blive et offer.
Din sag igangsatte en stor efterforskning om mordforsøg.
Men desværre fandt de ikke nogle mistænkte.
Men i din sag havde morderen ikke kunnet arrangere en syndebuk, -
- hvilket ellers altid var tilfældet.
Jeg tror, at årsagen til det er:
Din eksistens forstyrrede morderens planer.
Det blev svært at behandle dig i Hokkaido.
I juli 1989 -
- blev du flyttet til hospitalet i Chiba.
Men du viste ikke bedring, så du blev hurtigt -
- sendt hjem til hjemmebehandling.
Vi samler penge ind til Satoru Fujinumas behandling.
Tak.
Vi samler penge ind til vores ven Satoru Fujinuma.
Mange tak.
Vi ville hjælpe, så vi startede en indsamling.
Det gør vi faktisk stadig.
Nu lyder det, som om jeg beder om et "tak."
Men slet ikke.
Dengang -
- var du vores helt.
Vi ville være som dig.
Vi ville kæmpe med dig.
Du hjalp os til at blive dem, vi er.
DIN VEN KENYA KOBAYASHI
Det var første gang jeg erfarede, -
- hvor godt det føles -
- ikke at stå alene.
Jeg forstod mere eller mindre, hvad der var hændt mig.
Men... der var minder, jeg ikke husker -
- som ikke står her.
SKÆNKET AF NISHIFUNBASHI BYRÅD
Jeg skal gøre det færdigt, ellers er det pinligt.
Det var fantastisk, hr.!
Okay, Kumi. Så du skal opereres næste måned?
De siger, de kan ordne mig.
Men altså, jeg er bange.
Vil du høre hemmeligheden til at finde mod?
Hvad?
Forestil dig et smil fra en, du holder meget af.
Du skal så også smile.
Okay.
Jeg prøver.
Han er voksen med et sind som et barn.
Fantastisk stof!
Det er er al besværet værd!
Hvad fanden har du gang i?
Er du dum? Du skal ikke formidle det vrøvl.
Kameraet lyver ikke.
Jeg beklager postyret.
Hvordan?
Jeg må kende hende.
Lad hende ikke gå.
Tal til hende.
Tak.
Jeg burde undskylde.
Er du okay?
Han burde undskylde, så han anmelder nok ikke noget.
Jeg tænkte på din hånd.
Den er lidt øm. Jeg slog ret hårdt.
Men jeg gør alt helhjertet, -
- når jeg ser noget ske.
Helhjertet...?
Det er et fint motto.
Hvad?
Virkelig?
Det siger de fleste ikke.
Jeg kan ikke lide, at folk bruger et kamera sådan.
Jeg har en drøm!
Spørg ind til den.
Hvad er din drøm?
Jeg vil være fotograf!
Jeg elsker himlen.
Jeg vel rejse rundt i verden, -
- rejse rundt med mit kamera.
Airi...
Hr.?
Hvad er der galt?
- Hvad er der galt? - Hr.?
- Kan du høre mig? - Er du okay?
- Hr.?
Tekster af: Nicolai Duelund Jensen